Made by Chebo
Tot ocupat?
Da, am cam fost ocupat. Știi cum e.
- Cu ce ești ocupat? - Prin grădină.
În grădină... Știi ceva? Îți lipsește serviciul. Asta e.
- Văd asta. - Ba nu-mi lipsește serviciul.
Ba da, îți lipsesc tachinările, glumele și colegii. Știu eu.
- Nu-mi spune că nu-i adevărat. - Poate puțin.
Cumperi niște carne sau ce?
Da, cumpăr niște carne. Chiar acum mă uit la carne.
- Vreau să iau niște fleici bune. - Am o specialitate în galantar.
Lasă specialitățile.
Vin să mă viziteze copiii în weekend de peste tot din țară.
I-am adunat pe toți patru împrejurul aceleiași mese.
Eliberați culoarul cinci.
Scuzați-mă. Cunoașteți vinurile acestea?
- Vinurile? Aceste vinuri? - Da.
Eu răspund de această secțiune. De ce? E vreo problemă?
Nu, dar aș vrea să cumpăr câteva sticle de vin mai scump pentru copiii mei.
- Nu-i pentru copii. - Știu că nu-i pentru copii.
Ar fi pentru copiii mei care nu mai sunt copii.
Care ar fi cel mai bun? Acesta?
Avem vinuri din toată lumea.
Avem vinuri englezești din Franța.
Avem vinuri italiene din toată Europa.
Vreau să le fac o impresie plăcută copiilor mei.
Le veți face. Categoric.
E proiectat pentru a decongela
fleicile și puiul la 7 grade diferite.
Are un jet automat pentru reducerea flăcărilor cauzate de arderea uleiului.
E garantat timp de 5 ani de un prim sigiliu protector.
Are rotisor automat,
iar când este închis capacul, oxigenul e redus la un nivel
care nu suportă și nu determină aprinderea grăsimilor.
Da.
- Și cam cât ar costa? - 648. La reducere.
E un preț avantajos pentru acest model. E cel mai mic pe care vi-l pot oferi.
- Ce spuneți de 600? - S-a făcut. Sigur. Absolut.
- Unde să le... - Lăsați-le înăuntru.
- Se pare că cineva dă o petrecere. - Da, e ceva în familie.
- Alo? - Tată, sunt Robert.
Robert.
Tată, uite, lucrurile n-arată prea bine...
- Îmi pare rău. - Ce păcat.
Chiar e păcat.
Da, vei rata un vin bun,
- și o friptură filet mignon și... - Ai auzit ceva de ceilalți?
Da, din câte știu eu, vin toți.
Unii vineri seara, alții sâmbătă dimineață.
- Te rog din nou să mă scuzi, tată. - Da, și mie îmi pare rău, Rob,
dar trebuie să revii în acea orchestră, fiule.
- Da. Ai grijă de tine, bine? - Bine. Și tu să ai grijă. Bine.
Bine.
Bună, tată. Nu mă pot opri chiar acum. Urc pe scenă în câteva minute.
Producătorii vin cu avionul de la Paris și vor să vadă adevărata preselecție,
așa că nu pot pleca în acest weekend.
Îmi pare rău. Știu că n-am mai fost acasă de la înmormântare,
dar încerc, promit. Te iubesc. Mă gândesc la tine.
Te pup!
Bună, tată. Sunt Amy.
Regret că trebuie să fac asta,
însă lucrurile chiar au luat-o razna la agenție,
iar Jack are febră. N-a mers la școală azi.
Dintr-una în alta,
nu vom reuși să ajungem în acest weekend.
Îmi pare foarte rău, tată.
Și ca să înrăutățesc lucrurile,
am vorbit cu David astăzi, și nici el nu va reuși să ajungă.
Are multe de făcut, un tablou sau nu știu ce, dar...
Oricum, îți promit că vom veni curând la tine. Bine?
Te iubesc.
Nu poți.
Nu poți să zbori prin toată țara,
- nu în starea în care te afli. - Cine a spus ceva de zbor?
Ce spui de autobuze? Dar de trenuri?
Mă îngrijorează plămânii tăi, Frank.
Nu-ți face griji pentru plămânii mei, fă-ți pentru ai tăi.
Plămânii mei n-au nimic.
Fibroza plămânilor necesită o abordare calmă a lucrurilor.
Știi asta.
Voi călători cu autobuzul, cu trenul...
Ți-ai ales greșit serviciul, Frank.
Ai inhalat atâția ani clorură de polivinil...
E vorba despre a-mi vedea familia. Știi...
Jean mereu a ținut legătura cu toți, iar acum este...
Știi cum este. Trebuie să mă ocup eu.
- Cum te descurci singur? - Bine.
- Ești bine? - Da, bine. Sunt bine.
După ce mi-am pierdut soția,
mă trezeam vorbind cu ea de parcă ar mai fi fost prezentă.
A durat câteva luni.
"Unde naiba sunt pantalonii mei?"
Nu, nu. Nu e nimeni acolo. Nu. Vorbesc singur.
Nebunește, nu?
- Faci asta, Frank? - Nu.
- Nu? Nu? - Încă nu.
Am auzit ce ai spus, însă referitor la această călătorie,
nu de asta ai nevoie acum. Trebuie să iei lucrurile ușor.
Așa să faci. Rămâi acasă.
Știi ce ar trebui să faci? Să-ți petreci mai mult timp în grădină.
Ed a spus că sunt bine.
A spus să-mi iau medicamentele și să mă limitez la trenuri și autobuze.
Voi face o mulțime de fotografii și voi aduce acasă noutăți.
Voi începe cu David, la New York.
Dacă ceva nu merge cum trebuie, revin imediat acasă.
Mi-am luat cheile, portofelul...
Cheile, medicamentele...
Aparatul foto.
Mi-am luat cheile.
Următorul.
Spre New York. Doar dus, vă rog.
- 87$. - 87$. Poftim 100.
- Mă duc să-mi văd fiul. - Foarte bine.
- Știți cu ce se ocupă? - N-am nici cea mai vagă idee.
- E artist. - La peronul 7. Mulțumesc.
- Următorul. - Mulțumesc.
Cum vi se pare lucrarea mea?
O priviți de când am plecat din gară.
Îmi pare rău, nu înțeleg.
Nu, nu vă uitați la mine. Priviți pe fereastră.
Spuneți-mi ce vedeți.
- Mașini? - Nu.
- Copaci? - Da, dar nu.
Case?
Țineți minte c-o priviți de când
- de când am plecat din gară. - Fereastra! Sticla?
Nu. Nu-i rău, e un început, dar...
- Păsările? - Nu. Nu păsările.
- Pietrele? - Nu pietrele. E ridicol.
Pietrele... Ați presupus.
Rămân la doamna din față. Cred că are idee.
Nu, serios, chiar n-am idee la ce vă referiți.
Caută ritmul.
- Stâlpii telegrafici? - Pe aproape. Pe aproape.
- Cablul? - Da. Continuă. Continuă.
- Serios, renunț. - Nu, nu. Bine. Asta e. Asta este.
Cablul, e bun așa.
Adică nu am făcut cablul, nu l-am atârnat,
însă l-am învelit, l-am protejat cu un înveliș de polivinil
împotriva ploii, umidității, căldurii, chestii din astea.
Deci, de fapt nu vedeți cablul, ci învelișul meu de polivinil.
Făceam 1000 de mile de cablu pe săptămână, neîncetat.
- Uau. - Neîncetat.
Dacă stai să te gândești o clipă
câte conversații s-au realizat prin intermediul acelui cablu...
A intermediat vești bune și rele.
Da.
- Să vă arăt ceva. - Sigur.
Ei sunt copiii mei.
Robert, e dirijor.
David, e artist. Rosie, e dansatoare. Amy, e foarte importantă în publicitate.
3000 km de cablu i-au ajutat să ajungă unde sunt azi.
- E o fotografie frumoasă. - Mulțumesc.
3000 km de cablu i-au ajutat să ajungă unde sunt azi.
- Pietrele? - Da, sigur. Așa este. Pietrele.
Toți trebuiau... Trebuia să mă viziteze toți,
urma să avem o reuniune de familie,
însă fiecare a anulat totul în ultimul moment.
Ai rămas pe dinafară, scumpule?
Nu, n-am rămas pe dinafară.
Fiul meu locuiește aici. Îl aștept.
Poți veni cu mine dacă vrei. Știu eu un loc.
Mulțumesc. Ești foarte amabilă.
- Ești sigur? - Mulțumesc.
Vrei să-mi vezi piciorul?
Tu vrei să-l vezi pe al meu?
- Haide. - Am ajuns?
Doamne.
- Amice, nu pot să cred! - Ce?
Nu te cred, toată noaptea...
David.
Ce vrei să te faci când vei fi mare?
Vreau să fiu zugrav, să-mi fac tablouri.
Nu, nu zugrav. Iisuse, zugravii văruiesc pereții,
iar câinii fac pipi pe pereți. Vei fi artist.
Artiștii pictează tablouri ce schimbă viețile oamenilor.
- Deci ce te vei face? - Artist.
Corect, artist. Te vei strădui din răsputeri?
Da, tată.
- Mă vei face să fiu mândru? - Încerc, tată.
Din nefericire, se va afla
deasupra coastei undeva în cursul zilei de mâine.
Acum, Uraganul Alice suflă cu 168km/h.
Avem 5 categorii de uragane. Presiunea...
Seamănă cu o furtună mai mare.
- Poftim? - O furtună mai mare.
Am 94 de ani.
- Nu prea merg la doctor. - Doamne...
Am trei copii și 6 nepoți.
Sunt ocupați.
Sunt prea ocupați pentru a discuta cu mine. Trebuie să-mi fac programare.
S-au rătăcit. Nu mai au nevoie de nimeni.
Oamenii se schimbă, viața s-a schimbat.
Astăzi, dacă dai mâna cu cineva,
trebuie să-ți numeri degetele să fii sigur că le ai pe toate.
- Bună. - Bună.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Funcționează interfonul?
Da.
Fiul meu locuiește în apartamentul 9. Nu știu dacă e acasă.
- Bine. - Mulțumesc.
David?
Amy, sunt Rosie.
- Tata nu răspunde la telefon. - Păi nu-l suna.
Nu înainte să aflăm ce se întâmplă cu David.
- Mai ai noutăți? - Nu.
N-am primit decât acel apel din Mexic, când a zis c-a fost arestat.
Eu tot las mesaje, dar nu sună nimeni înapoi.
Cred c-ar trebui să-i spunem lui tata.
Nu înainte să știm ce se întâmplă.
Evită să vorbești cu el câteva zile
- până știm cum stau lucrurile, bine? - Bine.
- Dumnezeule! - Surpriză!
Da, cu siguranță. Intră, bunicule.
- Doamne, mama știe? - Nu, sper că nu.
Uită-te la tine!
Credeam că ai febră și stai în pat.
- Nu știu, asta fac? - Așa mi-a spus ea.
Da, cred că a fost...
- Are mâner. - Sigur că are mâner.
- Nu știam. - Are roți.
- Da. Ce mare te-ai făcut! - Știu. Nu?
- Doamne. - Ascultă, sunt pe net.
- Revin într-un minut. - Bine. Fă-ți treburile.
- Mama e afară, în spate. - Bine, bun.
Nu, trebuie să mă duc acolo. Da.
Poți verifica ce zbori sunt disponibile?
Amy!
Tată!
Ce faci aici?
Cum adică ce fac aici?
N-a mai venit nimeni în vizită.
Așa că mi-am spus: "dacă tu nu vii la mine, vin eu la tine".
Nebunaticule.
Uită-te la tine! Nu te-ai simțit bine. N-ar fi trebuit să călătorești.
- Te-a consultat doctorul? - M-a consultat doctorul.
- Te-a consultat? - Bineînțeles că m-a consultat doctorul.
- Jeff e acasă? - Nu, încă nu.
Stai să aflu când ajunge.
Deci au anulat toți vizita? Nu m-am gândit. N-am știut.
Cum ai ajuns aici?
- Nu cu avionul, nu? - Nu, sigur că nu cu avionul.
Am luat trenul spre New York să-l văd pe David,
dar nu era acasă, așa că am luat autobuzul până aici.
- Ai venit cu autobuzul până la Chicago? - Da. Singur singurel.
- Doamne, nu pot să cred! - Da. Jack s-a însănătoșit repede.
Da, s-a însănătoșit. A fost o chestiune de 24 de ore.
Oh. Hmm.
Îmi place casa.
- Da? Dar ai văzut-o și în poze. - Am văzut-o și în poze.
Dat n-am văzut casa în realitate.
- Bună tuturor. - Bună, Jack.
- Cum merge? - Bine.
Jack, de ce nu îl iei pe bunicu afară să-i arăți jocul tău de golf?
- Joci golf? - Sigur, sunt talentat.
- Mi-ar plăcea să văd asta. - Vrei să vezi asta?
- Unde țintești? - Spre steagul de acolo.
Tocmai acolo? Doamne. Bine.
- Recordul meu e de trei. - Trei?
O să cred când o să văd. Hai, începe.
- Privește. - Bine.
Whoa!
Nu-i rău.
- Depășește asta. - Voi depăși ușor, dar...
Bine.
Acum va trebui să-ți arăt câte ceva.
Da, a fost bine, dar nu suficient de bine. Profesionistul Frank.
- Haide, Tiger Woods. - Ești pregătit?
- Nu te grăbi. - Bine, gata? Da.
- Fir-ar! Scuză-mă. - Ce-a fost asta?
Am tras ca...
A fost o lovitură de antrenament. Mai dă-mi o din aia.
E rândul meu după asta.
Începem.
- La naiba! Iisuse! Scuze. - Uau!
- Ai nimerit condimentele din grădină. - Încă o dată. Hai.
E ultima. Hai...
Sunt musafir. Încă o dată. Haide.
Hai, încă una. Încă o dată. Hai.
- E ultima. - Încă una.
- N-o pierde și pe asta. - Mai dă-mi o bilă.
Pune-o jos. Fii amabil.
- Vreau să văd scumpica asta zburând. - Ești gata?
- Ești pe fază? - Impresionează-mă.
Fir-ar! La naiba! Dumnezeii... Scuze. Scuze.
Ai putea să... Da, e merge și meniul chinezesc.
Nu, sigur că nu. Nu, nu știe nimic.
Am auzit că te descurci foarte bine la școală.
- Ei, nu chiar. - Cum adică "nu chiar"?
Mama ta spunea că ești printre primii din clasa ta.
- Așa zice? - Da.
- Trebuie să lucrezi mult la școală. - Da, știu.
O să-ți spun ce-i spuneam și mamei tale când era de vârsta ta.
Despre a fi cel mai bun și a ajunge sus?
- Corect. - Da, m-a avertizat în legătură cu asta.
- A venit Jeff. - Bine.
- Bună, Frank. - Bună, Jeff.
Ce-i asta? Vino încoace.
- Surpriză. - O mare surpriză. O mare surpriză.
- Uită-te ce bine arăți! - Și tu.
Mă bucur să te văd.
Dumnezeule, ce zi!
Nu vrei să știi. Scuzați-mă c-am ajuns așa târziu.
- Îți vine să crezi? - Dacă pot să cred?
Nimic nu mă surprinde la el.
A fost foarte aglomerat azi.
Mă mir c-am reușit să plec viu de acolo.
Nu mânca doar orez, mănâncă și pui.
Bine?
Stai să-ți aduc o furculiță.
Nu știi să folosești bețișoarele?
Ba da, știu să le folosesc.
Le pot folosi să te bat la golf, așa de bine știu să le folosesc.
- Îți place să râzi de mine, nu? - Da, ești nostim.
- Da, sunt amuzant, nu? - Încearcă cu asta.
Mulțumesc. O furculiță. Una obișnuită.
Acum pot mânca fără să scap totul pe bluză.
Jack, poți să-i dai lui tata sosul picant, te rog?
Jack?
Nu.
- Jack, dă-i sosul. - Nu-i dau nimic.
Nu te prosti.
Nu-l vreau, nu-i nimic. Nu-mi trebuie.
- Ești sigur? - Nu-l mai tot întreba.
Nu-i prost. Dacă spune nu, înseamnă că nu.
Dacă se răzgândește, știe de unde să-l ia.
- Poate să și-l ia singur. - Jack.
- Scuză-mă, tată. - Nu-i nimic.
Deci... ce planuri ai?
M-am gândit să rămân o zi, două, cam așa,
iar apoi să merg să-l văd pe Robert. Să-i fac o surpriză în turneu.
Ce minunat ar fi fost! Numai că e o săptămână tare dificilă.
Mă simt îngrozitor. Am un eveniment important de supravegheat la agenție,
iar Jeff pleacă mâine într-o călătorie de afaceri.
Ar trebui să reprogramăm cum se cuvine pentru altă dată.
Poate aș putea petrece un timp cu Jack.
Da, și asta ar fi fost minunat, dar reîncepe școala mâine,
după care pleacă într-o excursie de trei zile.
- O excursie? Unde te duci? - Nu știu.
Nimeni nu-mi mai spune nimic.
Știi,
așa se întâmplă când apari pe neașteptate.
Înțeleg. Sunteți ocupați. Nu-i nimic. Uite...
Doamne, mă simt groaznic. Oricând în afară de săptămâna asta.
Ascultă-mă. M-am simțit bine, am văzut casa.
V-am văzut pe Jeff și pe tine,
l-am lăsat pe tipul ăsta să mă bată la golf, așa că până la urmă, a fost frumos.
- Chiar regret, tată. Serios. - Nu.
O să-l sun pe Robert astă seară, să aflu unde va fi.
Numai că... e foarte ocupat.
E în turneu și nu prea știu dacă e posibil. Ce e?
Nu-l suna, vreau să-i fac o surpriză.
Oh.
- Bine. - Promiți?
Da, promit. Absolut. Da.
Îl conduc pe tata la tren mâine.
Ajunge la tine în Denver în dimineața următoare.
Poftim? Nu, am repetiții. N-am timp să mă întâlnesc cu el.
Aici nu poate rămâne!
Trebuie să iau avionul spre Mexic să văd ce se întâmplă cu David.
E bine? Ai mai vorbit cu el?
Nu, dar am sunat la poliție azi.
Nu-i nicio surpriză. Au spus că arestul e în legătură cu drogurile,
dar nu oferă mai multe detalii prin telefon.
Voi încerca să iau un avion mâine.
Amy, nu știu dacă îl voi putea minți pe tata
în legătură cu David când ajunge aici.
Inventează un pretext să-l trimiți la Rosie.
Spune-i că pleci în Europa pentru un concert sau ceva similar.
E prea evident. N-o să fac așa ceva.
- Atunci inventează tu ceva. - Te simți bine?
Jeff, hai odată!
Jeff, vino odată. Tata așteaptă să facem o poză!
Scoate-l și îl voi verifica imediat ce ajung.
- Bine. Pa. - Vă fac vouă o poză întâi.
- Bine. - Bun. Aici?
Un pic mai încoace.
Bine. Un pic...
Împreună. Toți împreună. Împreună.
- Unde este... - E butonul argintiu de deasupra.
- Doamne, e cu film. Foarte tare! - Zâmbiți.
Ai grijă la deget. Ai degetul pe margine.
Da. Bine! Arată-mi o frumusețe de... Bine.
Ai spus că Jack e primul din clasă,
- iar el zice că nu se prea descurcă. - Era primul din clasă.
Momentan se străduiește.
Ți-am spus veștile bune și te-am scutit de cele rele.
Nu așa proceda și mama cu tine când eram copii?
Nu contează cum proceda mama voastră.
De acum să-mi spui atât veștile bune, cât și pe cele rele.
- Ai înțeles? - Bine.
- Te descurci acasă? - Ce?
- Te descurci acasă? - Da.
- Ești sigur? - Da.
Ești sigur?
Nu mi-am dat seama că sunt atâtea de făcut pe lângă casă.
Mamei i-ar fi plăcut să te audă spunând asta.
Da.
Care a fost problema cu sosul picant de la cina de aseară?
Jeff nu îl lasă pe Jack să facă mereu ce vrea, asta-i tot.
Mereu se ceartă.
Am verificat mersul trenurilor. Este unul peste vreo două ore.
Trebuie să trec pe la birou mai întâi.
- Publicitate? - Da, agenția de publicitate.
- E agenția ta? - Parțial.
Amy. Stai, stai, stai.
Puțin mai la stânga. La stânga.
- Bine. - Încă una. Stai așa.
Așteptați.
- Puțin mai la stânga. Mai, mai, mai. - Mă scuzați.
Gata.
- Le-am scos. Da. - Le-ai scos?
Da, e un pește. Arată grozav.
Arată bine.
- Cred că se potrivește perfect... - Reamintește-mi oferta.
Da. E pentru proprietari, iar gulerul albastru e clasa de mijloc.
- Ca tatăl meu. - Cred că da. Sigur.
- Așa cred. - Ca tatăl tău. Da.
Arată-i lui. Să vedem ce părere are.
Tată, vino puțin.
- Chiar acum? Sigur. - Da.
- Bună, Tom. - Tom? Bună, Tom. Sunt Frank.
- Frank, eu sunt Steph. - Steph?
- Bună, tată. "Tată" din cauza... - Bună. Frank.
Avem o reclamă pentru TV. Ți-o vor arăta ție, bine?
- La... - Ia loc.
- Să stau aici? - Da.
- Pe locul tău? - Da.
- Acum tu ești șeful. - Frumos fotoliu.
Bun, e o reclamă pentru TV, pentru o companie financiară...
- Nu-i spune. Arată-i. - Scuze.
Bine. E un tip lângă lac care pescuiește exact așa.
E o pădure de brazi. Sunt munți acoperiți cu zăpadă.
Și poartă o jachetă matlasată, pentru că e foarte, foarte frig.
Ce faci când se face frig? Îmbraci o jachetă matlasată.
- E puțin aspră. - Are mai multe straturi.
Bine, să continuăm. Din apă sare un pește mare.
Mă refer la un pește imens, cu ochii cât mărgelele.
- Cam așa... - Exact așa.
Îl privește pe individ în ochi și îl întreabă:
"Frate, la mine te uiți?" Cu sonor.
"Te-ai întrebat vreodată de ce viața n-a fost la fel de ușoară?"
"La compania Crest și Landing, transferul împrumuturilor multiple
- poate fi la fel de ușor". - Bine.
Sărim la un cadru în care tipul stă lângă un foc de tabără.
Vedem peștoiul pe niște cărbuni, da? Prim plan pe pește.
Bum, chiar acolo! Și spune:
"Amice, m-am prăjit pe partea asta, vrei să mă întorci?"
Este...
- Ți-a plăcut? - Da, e amuzantă.
E comică. Peștele vorbitor e amuzant.
Da, e nostim. E foarte comic.
De obicei peștii nu vorbesc. De asta este...
Peștele cu chip și voce. Seamănă a pește. Și tu semeni.
Doamne, și eu i-am zis asta ieri. Că seamănă cu un...
Mama lui seamănă cu o cambulă.
- Pentru ce era? - Ce, peștele?
- Nu, reclama. Ce vindea? - Împrumuturi.
Adică...
Să transferi împrumuturile la o altă companie,
e la fel de simplu ca a scoate peștele din apă.
Bun. Clientului i-a plăcut?
- Da, dar nu o vrea. - De ce nu?
Nu le place să afirme că e ușor să-ți transferi datoria.
- Pentru că... - Pentru că nu e.
- De fapt e un coșmar. - E chiar foarte dificil.
- E ca un vis imposibil. - E ca sudoku.
Bine, dar nu ne plătește să facem reclamă faptului
că are un produs mediocru.
Ne plătește să economisim adevărul.
Transmite-i din partea mea că trebuie să aprobe peștele vorbitor.
Apropos, fiica dumitale e foarte bună în ceea ce face.
- Știu. Așa este ea. - Și are un păr minunat!
- Sănătos. - Bine.
Știu. Da, dar știi ceva? A fost plăcut.
Însă ar fi cu adevărat incredibil dacă... Nu.
Era coadă. Scuze.
Ceasul meu e cu o oră înainte. Să-l dau înapoi?
Ai venit de la New York, deci da, trebuie să-l dai cu o oră înapoi.
Folosește ora centrală.
Râdeai la telefon. Mi-a plăcut să văd asta.
- Râdeam? - Da.
- Era vorba de serviciu. - A fost plăcut.
- Era peștele? - Cine?
- Peștele? - Da, clientul l-a acceptat.
Au spus c-ar trebui să-i dea un nume. Le-am zis să-l numim Frank.
- Din cauza mea? - Bineînțeles că din cauza ta!
- Nu, nu din cauza mea. Serios? - Da. Serios.
- Peștele Frank? - Peștele Frank.
- Nu... - Ce?
- Bună. - Bună.
Ar trebui să fii la birou, nu-i așa?
Tată, el e Tom, unul dintre directorii noștri de creație.
- Tom, el e tatăl meu, Frank. - Bună ziua, dle. Mă bucur să vă cunosc.
- Tom. - Ce pui la cale?
Trebuia să plec din oraș să mă întâlnesc cu un client,
dar trenul are întârziere.
- De ce nu iei loc? - Nu, nu, nu, v-aș întrerupe.
- Nu, nu-i nimic. Nu-i nimic. - Serios?
- Da. Stai jos. - Mulțumesc.
Locuiți aici sau ați venit în vizită?
Nu, nu, am venit pentru o noapte.
- Poftim, e pentru tine. - Ce este?
- Vei vedea. - Spune-mi.
Nu, vei vedea. O să vezi. N-am vrut să-l trimit prin poștă.
- O să vezi. - Bine.
Știi ce încerc să fac?
Încerc să-i adun pe toți împrejurul aceleiași mese.
Aceleiași mese. Da, cum făceam de Crăciun.
Ești fericită?
- Ce vrei să spui? - Ești fericită?
Da, bineînțeles că sunt.
Bun. Bun. Bravo ție.
Prima e fericită. Prima de pe lista mea.
Nu-i îngrozitoare Alice?
- Alice? - Furtuna se îndreaptă spre coastă.
Hmm.
Numele meu e Alice, de asta m-am interesat.
- Alice cred că-i un nume grecesc. - E grecesc?
- Înseamnă "adevăr". - Adevăr.
Da, am auzit de ea. Eu...
Am fost acolo acum câteva zile. Cred că abia am ratat-o.
- Atunci ești norocos. - Da, mereu am noroc.
Mereu am noroc.
Amy, l-ai văzut pe David?
- Încă nu. - De ce nu?
Stabilisem o întâlnire cu cineva de la pușcărie,
dar n-a apărut.
Am fost la ambasadă și am găsit un avocat,
dar nu ne putem întâlni până dimineață. Am alergat de colo colo.
Sper că mâine vom avea informații
- pe care să i le spunem tatii. - Bine.
Te sun imediat ce aflu ce se întâmplă.
Dar nu te preocupa. Bine?
Mi-ați putea face o poză în fața panoului?
Da.
Încă una, să fiu sigur.
Așa... ați putea să... da.
Bine, lume, e o nouă zi,
o oportunitate pentru fiecare de a se revanșa.
Să începem cu începutul. Cu începutul?
Coarne, trompete, cu percuție în prima parte.
Corzi, mai multă energie în acele arcușuri. Gata?
- Aveți voie. Vă conduc eu. - Mulțumesc.
Repetă chiar acum.
- Bună, tată. Ce faci aici? - Ce fac?
Am venit să te văd dirijând.
- Ce faci? - Am repetiții.
- Nu dirijezi? - Azi nu. Nu. Sunt...
- Cânți la tobă. - Da. E percuție.
Cu asta mă ocup.
- Credeam că dirijezi. - Nu azi. O să-ți explic.
Trebuie să mă întorc.
Ai plecat de pe scenă și nu a observat nimeni?
Hai, încetează. Ce faci aici?
Am venit în vizită. E o surpriză.
Am venit să petrec ceva timp cu fiul meu, dirijorul.
- E pasajul meu. - Întoarce-te, întoarce-te.
Bine.
- Foarte bine. - Foarte bine. Da.
N-am cântat niciodată la tobe, dar dintr-o dată sunt foarte bun.
Fără formare profesională, fără calificare,
fără talentul muzical pe care îl ai tu.
N-am spus niciodată că sunt dirijor, tată.
Da, păi... mama ta spunea că te descurci foarte bine,
că dirijezi, compui și îți interpretezi propria muzică.
Îmi interpretez propria muzică. Percuția mi se potrivește perfect.
Dar toba?
E mai puțină presiune, îmi place.
Călătoresc, salariul e bun, nu port costum...
Toți au spus că ești talentat, că ai un viitor.
Oamenii sunt politicoși, tată. Știi că nu spun mereu adevărul.
Adevărul este că nu am fost niciodată destul de bun.
După atâtea studii, acum ești dezamăgit?
Nu sunt dezamăgit.
Eu nu sunt dezamăgit, dar este evident că tu ești.
Nu, nu sunt dezamăgit, dar mi se pare o risipă, atât.
De ce? O risipă de ce anume? A cablului tău telegrafic?
Nu, nu. Nu despre asta-i vorba. N-am spus asta.
Să știi că încă mai compun și dirijez în timpul liber,
dar nimeni nu vrea să mă angajeze să o fac profesional.
Asta este.
Cred că niciodată nu e prea târziu. Ai putea...
Ai putea continua și ți-ai putea relua studiile,
- și te-aș putea ajuta. - Nu merge așa, tată.
Dacă era să se întâmple, se întâmpla până acum.
Plus că nu sunt sigur că asta îmi doream. Cred c-o făceam pentru tine.
Nu cred asta.
Tată, ideea e că mi se potrivește perfect. Asta îmi doresc.
Hei, hei.
Te descurci bine acasă?
- Da, gătesc zilnic. - Gătești? Da?
- Știi ce faci? - Nu, am inventat, dar...
Mă gândeam să petrecem câteva zile împreună.
Eu... tată, iau avionul spre Europa în seara asta.
E un turneu mare. Trebuie să ne facem bagajele în după amiaza asta.
Sincer, mi-aș fi dorit să pot, dar știi...
Îmi pare rău, tată. Ar fi fost grozav.
Ei bine...
Am fost să-l văd pe David la New York. Locuiește la aceeași adresă?
Da. Așa cred.
Voiam să-i verific adresa și numărul de telefon cu tine.
Sigur.
- Am nevoie de niște aer proaspăt. - Bine.
- Robert, nu fuma. - Cum adică să nu fumez?
Nu fuma. Știi prea bine. Haide.
Nu fuma.
Bine, n-o să fumez. Nu în fața ta.
Nu și dacă te deranjează, dar știi că fumez uneori.
Ca să știi.
- Oricum, și tu fumai. - Știu că fumam.
Asta când nu știam altceva.
Acum știu. Mama ta m-a făcut să mă las.
Și eu o să mă las, dar mai fumez ocazional. Când voi vrea, voi renunța.
- Bună, Robert. - Bună, Dave.
Hai să clarificăm ceva. Ai lucrat într-o fabrică de cabluri,
ai fumat două pachete pe zi,
însă dacă eu sunt percuționist și fumez ocazional o țigară,
- nu-i suficient de bine pentru tine? - Haide...
Să știi că mama obișnuia să spună "Fă-l pe tatăl tău să fie mândru".
"A lucrat din greu pentru noi" Știu că nu ești mândru de mine.
Știu.
- Asta nu este adevărat. - Îmi pot da seama. Este în regulă.
Muncesc din greu aici. Cât de bine pot.
- Aprinde-ți țigară. - Ce?
Aprinde-ți o țigară. Ai nevoie de ea.
Nu, știi ceva? Mă las de fumat.
- Bună, Robert. - Hei, tocmai m-am lăsat de fumat.
- Foarte bine. - Mulțumesc.
Nu mă las de fumat pentru că vrei tu.
Mă las de fumat pentru că știu că nu crezi că pot.
- Să lămurim asta, bine? - Bine.
Oricum, cântai bine la tobe.
Am pierdut puțin ritmul când te-am auzit că ai intrat,
zgomotul făcut de geanta ta. M-ai făcut să pierd ritmul atunci.
Ei bine, oricum, ce contează o pierdere de ritm din când în când?
Este bine, cântai foarte bine.
Da, mulțumesc, tată.
Nu ne vedem prea des. Nu încercam să...
Îmi pare rău, știi. Eu doar...
Uite, ai renunțat la fumat. O să fii puțin nervos.
Asta... Asta este?
- Ei bine, oricum, îmi pare rău. - Da, ei bine, și mie îmi pare rău.
Hei, James, vreau să-ți fac cunoștință cu tatăl meu.
- Desigur. - El este James Green...
- Un dirijor faimos. - Salut, James.
El este Frank, tatăl meu. Un tată foarte faimos.
- Mă bucur să te cunosc. - Mă bucur să te cunosc.
- Noroc în toate. - Mulțumesc.
Este ocupat.
Ai o prietenă despre care vrei să-mi vorbești?
- A fost cineva până de curând. - Dar acum nu mai este?
Știi, a vrut să fie la casa ei. Începuse să vorbească despre copii.
Este dificil când călătorești, știi?
Sunt niște fete în orchestră.
- Am observat. - Da? Ai observat?
- Mi-au atras atenția două dintre ele. - Două, da?
Ei bine, ai... Ai grijă de tine, Robert.
O să adun întreaga familie împreună. O să te sune Amy.
Dacă nu te sună, dacă uită, sun-o tu și țineți legătura.
Așa o să fac. Așa o să fac.
- Ești fericit? - Fericit, da.
Sunt plătit să bat la o tobă mare și zgomotoasă întreaga zi.
Desigur că sunt fericit.
Bine, eu...
Hei, îmi pare rău că nu am putut să ne petrecem mai mult timp împreună.
Poate greșesc
Compătimire parțială
Puterea vorbei
Își ia această libertate
Nu știu. Este...
Mă uit la el chiar acum. Își cumpără bilet.
Va ajunge în Vegas mâine dimineață la ora 10:00, bine?
În regulă. O să fiu acolo.
Nu, nu, nu. Nu vrea să îl întâmpini.
- Vrea să fie o surpriză, bine? - Desigur că am să-l întâmpin.
- Dacă vreau să-l întâmpin, o să mă duc. - Rosie, nu vrea...
Bine. Dar, știi, nu o să-i placă.
Tu ce faci? Ești în regulă?
Da, sunt, cred...
Știi, vroiam să îmi petrec puțin timp cu el.
Sunt liber în seara asta și mâine, dar nu pot. Nu pot să o fac. Nu o pot face.
- Nu știu ce să-i spun. - Știu. Dumnezeule, știu.
- Rosie. - Ce?
- Întreabă despre David. - Bine, nu o să-i spun nimic.
Nu, adică, nu este nimic de spus. Ce o să-i spui?
Noi nu știm nimic.
Să joc rolul Avocatului Diavolului
Să nu mă tem niciodată
Să plătesc pentru asta mai târziu
Cum mă simt?
Un refugiat glorificat
Nu spune nimeni niciodată "La revedere"
Dar nu mă deranjează
Vin acasă
Unde mergi?
- Unde mergi? - Las Vegas.
Nu de aici, nu în seara asta. Lasă-mă să-ți văd biletul.
- Cât este ceasul? - 10:55.
La agenție au spus că este un autobuz către Las Vegas,
peronul 3, la ora 11:00.
Ei bine, acum știm cu siguranță
că ceasul tău nu este sincer cu tine.
A fost un autobuz la ora 11:00, dar acum este aproape 12:00.
- 12:00? - De unde vii?
New York, Chicago, Denver.
Se pare că ți-ai reglat ceasul de prea multe ori, prietene.
Nu ai cum să te urci într-un autobuz care a plecat de o oră.
- Nu este alt autobuz? - Nu este alt autobuz.
Nu la ora asta din noapte.
Este un popas pentru camioane la 100 de metri mai sus.
Dacă ai noroc, poate te duce cineva să prinzi trenul de noapte.
Bine. Mulțumesc.
Mă întreb: "De ce încearcă tipul ăsta să își viziteze întreaga familie,
prin toată țara, dintr-o singură călătorie?"
Ei bine, nu sunt pe moarte, dacă la asta te gândești.
Hei, nu mă gândesc la nimic.
Încerc doar să le fac o surpriză copiilor vizitându-i.
Mama lor întotdeauna a ținut legătura cu ei, iar acum este rândul meu, așa că...
- Ți-ai pierdut soția? - Acum opt luni.
Eu mi-am pierdut soțul. A trecut mai mult de un an.
L-am pierdut din cauza băuturii, dar a fost vina mea. Am fost proastă.
Am ignorat toate semnele, știi cum se întâmplă.
Am ascultat la radio toată ziua în cabina asta.
Avem o epidemie în desfășurare acolo.
Știi, lumea mănâncă prea mult, bea prea mult,
se omoară, practic.
Inventând scuze pe parcurs.
Pentru că nu este întotdeauna ușor să înfrunți adevărul.
- Nu. - Omule, oamenilor le plac lucrurile simple.
- Așa sunt obișnuiți. - Da.
Nimănui nu îi place să fie rănit.
Nu. Nimănui nu îi place să fie rănit.
O să opresc în Reno. Este un tren de noapte de acolo,
care o să te ducă dimineața în Vegas.
Altfel, este un motel ieftin unde poți să dormi
dacă nu vrei să călătorești noaptea.
Nu fă pe rușinatul cu mine. Asta nu a fost o propunere.
- Nu, eu... - Da, eu dorm în camion, în regulă?
- Ai grijă, Frank. - Apreciez. Mulțumesc.
- Ești în regulă? - Nu mă atinge.
- Nu ating pe nimeni. Eu doar... - Nu mă atinge.
Ești în regulă? Părinții tăi știu unde ești?
Dacă îți dau ceva bani, o să mănânci ceva?
Da, nu beau, omule.
- Ai nevoie de bani? - I-aș putea folosi.
Adică, oricui i-ar prinde bine niște bani, nu-i așa?
Bine. Poftim. Ia.
Ești în regulă?
- Da. Ce este cu întrebările astea? - Ei bine, puteai să mulțumești.
- Ce puteam să fac? - Puteai să mulțumești.
Ți-am dat bani. Puteai să mulțumești.
Hei, ai dreptate.
Îmi pare rău, omule, ai dreptate. Da. Am uitat bunele maniere.
Ai vreo două sute de dolari acolo și asta este mulțumirea mea.
Ai nevoie de asta?
Te rog, nu fă nimic. Doar... Am nevoie... Alea sunt medicamentele mele. Nu. Nu.
Dumnezeule, nu.
Momentan nu sunt aici,
iar Frank probabil este în grădină.
Lăsați un mesaj și vă voi suna înapoi.
David?
Dintre toți copiii mei, tu ești cel de care îmi fac cel mai mult griji.
Încerc, tată.
- Tată! - David!
Spune-mi când te pot vedea.
Tată?
- Robert, tata nu a fost în autobuz. - Ce?
Am fost să-l întâmpin la autobuzul de la ora 10:00, așa cum ai spus,
toți ceilalți au coborât, dar el nu.
Ei bine... ei bine, te-ai uitat în stație? Adică...
Da, desigur, m-am uitat peste tot.
Nu știu ce să-ți spun. Trebuia să vină cu autobuzul de ora 10:00.
Atunci cum de nu era în el?
Ești în regulă, Frank?
Ascultă, s-a întâmplat un lucru afurisit.
Mă spălam pe dinți în dimineața asta,
și am lăsat sticluța cu pastilele chiar pe marginea chiuvetei.
Ei bine, am răsturnat toate pastilele în chiuvetă și s-au udat.
- Nu a mai rămas nimic. În chiuvetă. - În chiuvetă. Iisuse, la naiba...
- Ești la fel de neîndemânatic ca mine. - Un lucru afurisit.
Ascultă, o să-ți scriu o nouă prescripție, bine?
Treci pe aici. O să ți-o las la recepție.
Doar așa le pot lua? Să merg la recepție?
Trebuie să vin acolo?
Grădina face grozav... Eu... Face... mă uit chiar la ea.
Arată foarte bine, foarte bine.
- Alo? - Hei, eu sunt. Ești acasă?
Nu. Te aștept. Unde ești?
Ți-a spus că o să vin, nu-i așa?
Nu.
I-am spus să nu îți spune că vin, iar el ți-a spus.
- Bună, tată. - Bună, frumoaso.
- Bine ai venit la Vegas, tată. - Da. Mulțumesc.
Nu am comandat o mașină mică. Am vrut ceva confortabil.
Este bine. Nu, cu siguranță ai mult loc la picioare.
Din cauza asta i se spune mașina mică.
- Mi-a fost dor de tine. - Și mie mi-a fost dor de tine.
- Am fost îngrijorat de tine. - Spune-mi despre spectacolul tău.
Bine, eram la Bellagio, și era o mare producție.
Erau multe scene da dans sub apă, iar eu eram sirena...
- Sirena șefă. - Desigur.
- Ți-ar fi plăcut. - Ei bine, când pot să merg?
- S-a terminat săptămâna trecută. - S-a terminat?
Da. Data viitoare trebuie să vii să mă vezi. Eu...
Nu am vrut să te deranjez de data asta
pentru că știam că nu te simțeai bine...
- Dar uită-te la tine. - Ei bine, uită-te la tine.
Dansatoare într-un spectacol în Las Vegas pe o scenă importantă,
așa cum vroiai întotdeauna. Ești fericită?
- Foarte fericită. - Da?
Deci, singurul lucru care lipsește este... Ceva?
- Un bărbat. Știu. - Ei bine...
- Lui tata îi place mambo - Lui tata îi place mambo
- Mamei îi place mambo - Mamei îi place mambo
Să danseze din nou Din nou mai tineri decât primăvara
Să simtă ritmul din nou
- Aici locuiești? - Nu, ăsta este un lift.
Foarte bine.
Cred că o să-ți placă apartamentul. Este foarte spațios.
- Ei bine, sunt fericit să dorm pe canapea. - Serios?
- Serios. - Bine.
Îți place?
- Este... - Genul meu?
Genul tău. Foarte impresionant.
- Ei bine, vrei să vezi camera ta? - Sigur.
Bine. Haide.
Deci, pat sau canapea? Canapea sau pat?
Asta este camera mea?
- Este uriașă. Uită-te la televizorul ăla. - Știu.
Am rezervat o masă la cină la un local numit "The Stratosphere".
- Știi care este? - Nu.
Este un restaurant care se rotește la 250 metri deasupra solului.
- Rămâi așa. - Bine.
Bine, încă una.
O să fac asta. Rămâi aici, mă întorc imediat.
O să mai fac o fotografie.
- Jilly, bună. - Bună. Ce mai faci?
Bine. Intră. Vreau să îl cunoști pe...
Am nevoie de un serviciu. Trebuie să mă duc să-l iau pe Paul de la aeroport...
- Și nu am scaun de mașină pentru copil. - Bine. Vreau să îl cunoști pe tatăl meu.
- Grozav. Bună. - Bună.
- Tată, ea este prietena mea, Jilly. - Ce mai faci?
- Bună. Eu sunt Jilly. - Care era numele?
- Bună, Jilly. - Mă bucur să te cunosc.
- Ce mai faci? - Tu ce mai faci? Cine este tipul ăsta?
El este Max, și avem nevoie de un serviciu.
Poți avea grijă de el câteva ore?
Da. Ei bine, singurul lucru este ca o să plecăm mai târziu să luăm cina.
Știi, este în regulă. Știi, o să mă duc jos.
- Mă pot duce să văd dacă este Helen. - Am putea rămâne în casă dacă vrei.
Nu. Cred că ar trebui să vă duceți.
Nu, ești obosit. Este în regulă.
- Sunt odihnit, orice ar fi. - Îl luăm.
- Ești sigură? Ești sigură? - Dă-mi-l.
Mulțumesc foarte mult. Ei bine, ascultă, ar trebui să mă întorc la timp
ca voi să ieșiți. Voi lipsi doar vreo două ore.
Dar vă mulțumesc din nou.
Bine, da, este în regulă. Ei bine, îi pot face baie.
În regulă, o să te sun dacă am nevoie de ceva. Serios.
O să fiu în regulă. Bine. Pa.
O mică problemă.
- Jilly? - Da.
Zborul lui Paul s-a anulat și a rămas blocat în L.A.,
iar ea se duce să îl ia.
Așa că asta înseamnă că Max o să rămână la noi peste noapte.
- Bine. - Este în regulă?
Este în regulă.
Care este problema? Care este problema?
Bine, stai sus. Dă-mi brațul.
- Vrei să răspund eu? - Nu, tată, lasă-l să sune, este în regulă.
- Bine. - Mulțumesc.
Ține ochii închiși. Ține ochii închiși.
Bună. Nu sunt aici acum,
așa că vă rog lăsați-mi un mesaj.
Eu sunt.
Uite, am nevoie de apartament înapoi mai devreme decât credeam. Așa că sună-mă.
Nu mai stropi!
Este un apartament frumos.
Da, este cam mare, totuși.
- L-ai cumpărat? - Nu, l-am închiriat, dar e o afacere bună.
Ascultă, o să plec mâine. O să mă întorc acasă.
- Dar abia ai ajuns. - Știu, dar a fost o călătorie lungă.
Am rămas fără medicamente. M-am gândit că aș putea...
Ei bine, nu putem să îți luăm altele?
A fost o călătorie lungă, iubito.
Da. Arăți obosit.
Sunt în regulă. Ar trebui să mă duc acasă.
Te deranjează asta?
Nu, bineînțeles.
Ar trebui să faci ceea ce vrei. Poftim, ia asta.
Mă gândeam să mă întorc cu avionul.
- Tu nu zbori niciodată. - Știu.
Mulțumesc.
- Noroc. - Noroc.
Nu vroiai să luăm masa la restaurant, nu-i așa?
Nu. Nu vroiam. Nu la 250 de metri deasupra într-un restaurant care se rotește.
Îți amintești când te-a învățat mama ta să mănânci spaghete?
Da.
Uneori ridic receptorul să îi formez numărul,
apoi îmi amintesc.
Continuă să suni data viitoare.
Numărul este același, iar eu sunt încă de partea cealaltă a firului.
- Bine. - Da?
- Da. - Nu știu ce este cu voi copiii.
Întotdeauna îi spuneați mamei voastre totul.
Mie nu mi-ați spus niciodată nimic. Întotdeauna vorbeați la telefon cu ea.
Ridicam receptorul, spuneam: "Alo" și voi spuneați: "Salut, tată. Mama este acolo?"
Nu era așa de rău. Doar că
era mai ușor să vorbești cu mama și tu îți făceai întotdeauna griji prea mult...
- Dacă nu era totul perfect. - Nu, asta nu este adevărat.
- Puteam discuta cu mama. - Dar cu mine nu puteați discuta?
Ei bine, ea era o bună ascultătoare. Tu erai un bun vorbitor.
Ei bine, asta este bine. Făceam o echipă bună.
Da.
Nu ai schimba nimic, nu-i așa?
Ne-ai forțat destul de mult.
Nu. Asta nu este adevărat. Eu...
Nu ați simțit toți asta, nu?
Cred că David a simțit asta cel mai mult.
Da, ei bine...
Pot să-mi dau seama de asta.
Nu vroia niciodată să te dezamăgească.
Știu.
Nu am fost prea aspru cu el din punctul meu de vedere.
Voi erați diferiți... uită-te la el astăzi.
Ți-am spus că am fost să-l văd în New York?
- Nu. - Da, nu era acolo.
Dar am văzut câteva din lucrările lui la galeria de jos
de sub apartamentul lui. Era chiar acolo expusă. Erau minunate.
Uită-te ce s-a întâmplat cu el.
A evoluat bine. Și tu ai evoluat bine.
Nu știu, tată.
Cum poți spune asta? Uită-te la tine.
Ai vrut să fii dansatoare de când erai mică.
Erai talentată, nu te-a forțat nimeni.
- Dar planurile tale? - A ieșit totul foarte bine.
Ce vroiai să fii când erai de vârsta mea?
Nu aveam planuri.
Vroiam o slujbă stabilă
și să găsesc pe cineva suficient de nebună să se mărite cu mine, ca mama ta.
Dar când ați apărut voi, lucrurile erau diferite.
Erau oportunități.
Ce tată aș fi fost dacă nu v-aș fi forțat?
Nu ai vrut să realizezi nimic?
Nu, nu m-am gândit prea mult la asta. Nu m-am gândit la asta prea mult.
Tot ceea ce am vrut să fac a fost să fiu un tată bun, atât.
Ai biletul de îmbarcare,
ai făcut controlul, și știm care este poarta la care mergi.
Deci?
O să vin să te vizitez cât de curând o să pot, promit.
Mi-ar plăcea asta. vreau să ne strângem toți odată în jurul aceleiași mese.
- De Crăciun? - Sau înainte, depinde de voi.
Grozav. Contează pe mine.
Poftim.
Ce este asta?
A trebuit să vă dau fiecăruia.
- Ei bine, să-l deschid? - Nu, deschide-l mai târziu.
- Ești sigur? - Sigur că sunt sigur.
Bine.
- Fii cuminte. - Doar pentru tine.
- Fii cuminte. - O să fiu.
Pa, tată.
Să ai un zbor ușor.
Roșie, unde este tata?
Este pe drum spre casă. Tocmai m-am despărțit de el.
Ce ai aflat?
David a fost prins cumpărând droguri într-un bar.
Nu.
I s-a făcut foarte rapid rău și ei cred
că s-a panicat și a înghițit o parte din droguri
când a fost arestat.
Este bine? L-ai văzut?
Nu încă. A fost dus la spital.
Sunt acolo acum, dar ei nu mă ajută prea mult.
Ce vrei să spui?
Întreb mereu dacă el este aici, dar nu primesc niciun răspuns exact.
Ascultă, avocatul este cu mine, precum și tipul de la ambasadă.
Vreau să îl suni pe Robert.
Am promis să îl sun înainte de concert,
să îi spun ce se întâmplă. Poți să faci asta pentru mine?
Da.
Scuzați-mă? Cât mai durează până aterizăm?
40 de minute, dar este o furtună; așa că ar putea dura puțin mai mult.
- O furtună? - Este în regulă.
O ocolim, nu trecem prin ea.
- Îmi puteți da puțină apă, vă rog? - Sigur.
Scuzați-mă.
D-nelor și d-lor, căpitanul
a aprins semnul de punere al centurilor,
așa că vă rugăm să vă întoarceți la locurile voastre cât mai curând posibil.
D-le, trebuie să ridicați măsuța. Mulțumesc.
D-le, este totul în regulă?
Bine, d-le. O să fiți în regulă. O să fiți în regulă.
Respirați. O să fiți în regulă.
Haideți, este pregătit. Toată lumea să stea jos.
Hei, David. Haide!
- Mulțumesc. - Cum de ești acasă, tată?
- Mi-am luat liber restul zilei. - Dar tu nu faci niciodată asta.
Știu, dar am vrut să îmi petrec puțin timp cu voi, copii.
- Este ceva în neregulă? - Nu, nu este nimic în neregulă.
Ei bine, știi, de fapt este ceva.
Știi, mi-am pus o întrebare
care este ca un puzzle, și nu pot răspunde.
Să ne oprim din mâncat un minut.
Mă întreb în continuu de ce mă mințiți
cu toții.
Amy, Jeff a purtat același tricou la slujbă în dimineața de după ce am rămas.
Nu mai locuiește cu tine, nu-i așa?
A plecat de acasă de trei luni.
Este vorba de o altă femeie. De aceea îl urăște Jack.
Când a venit la mine omul ăla, Tom și mi-a strâns mâna,
a vrut să facă impresie, nu-i așa?
Ai scos un scaun înainte să vină pentru că îl așteptai.
Tom aștepta în stația autobuzului.
Am vrut să știu că îl cunoști. Nu am vrut să ratez oportunitatea.
În cazul în care mă îmbolnăveam și nu apucam să fac cunoștință cu el?
Robert.
Cred că ar trebui să intrăm. Cred că am simțit ploaia.
Erau afișe în tot orașul. Nu te duceai în Europa.
Nici măcar nu aveai concert în seara aia. Am fi putut petrece timpul împreună.
Dar m-ai mințit. Nu au vrut să stai cu mine.
Nu, adevărul este tată, că sunt multe lucruri pe care nu ți le spunem,
dar asta nu înseamnă că vrem să te rănim.
Mama nu îți spunea întotdeauna totul și tu știi asta.
Nu da vina pe mama ta pentru asta și șterge-te la gură.
Rosie, copilul ăla este al tău, nu-i așa?
Vroiam să-ți spun.
- Continuă. Spune-i restul. - Robert, taci.
- Haide. O să îi spun eu. - Taci.
Nu știe dacă îi plac femeile sau bărbații.
Robert, oprește-te.
Mama ta știa că erai însărcinată?
Și mi-a ascuns asta. De ce ar fi făcut-o?
Urma să îți spunem, dar apoi mama s-a îmbolnăvit.
Nu am vrut să te dezamăgesc.
David, încă locuiești în New York în acel apartament?
Nu.
- Atunci unde te pot găsi? - Nu îți pot spune.
Spune-mi unde și când te pot găsi.
Nu vreau să te văd, tată.
Nu, oprește-te... să nu râzi.
Spune-mi adevărul.
Șterge-ți rânjetul ăla de pe față. Șterge-ți rânjetul ăla de pe față!
Skateboardul tău este chiar în șura, acolo. Știu exact unde este.
O să îi dau foc! M-ai auzit?
- Nu râdeți. Nu râdeți. Liniște! - Roți mici!
După toate cât am făcut pentru tine, poți doar să râzi?
Când te întreb despre ceva ce mă îngrijorează?
Iisuse! David!
Mama ta întotdeauna mă întreba de ce eram atât de sever cu tine.
De asta. Exact din cauza asta! Ai puțin respect!
Ce ar trebui să fac?
Poartă-te de parcă nu ar fi nimic în neregulă.
Asta făcea mama. Este mai bine pentru noi toți.
Nu pot face asta. Nu mă pot comporta de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
Ce să îi spun mamei voastre? Ce să îi spun?
Orice, nu o să te întrebe nimic pentru că este moartă.
David!
Asta este. Mi-a ajuns!
- Am plecat de aici. - Și eu! Am plecat de aici!
Haideți!
Nu îi spune nimic.
- Cum pot să fac asta? - Dacă o iubești așa cum ea te iubește,
atunci spune-i ceea ce vrea să audă.
Spune-i că noi toți suntem bine.
Tată?
În sfârșit. În cele din urmă am întreaga familie în aceeași încăpere.
David este aici?
Rosie este aici și Robert.
Cum te simți?
- A fost atac de cord? - Nu sunt siguri.
Amy, spune adevărul?
Doctorii așteaptă rezultatele analizelor.
Haide. Nu trebuie să mă minți.
Întotdeauna mi-a fost greu să vă cred.
Haide.
Suspectează un atac de cord.
Au făcut niște analize și au rezultatele,
și a fost atac de cord.
- Unul ușor. - Bine. Cel puțin este un început.
Nu am vrut să te îngrijorezi până nu aveai ocazia
să fii liniștit cu ceea ce s-a întâmplat.
Ei bine, mă puteți îngrijora, voi toți.
Sunt tată a patru copii, mă aștept la asta.
Știu că toți aveți probleme.
Știu asta, și îmi dau seama că mi-ați ascuns niște lucruri.
- Dar acum, este ceva ce... - Tată, poate ar trebui să te odihnești.
Nu, o să mă odihnesc, dar am nevoie de răspunsul la o întrebare.
Ați fost sinceri cu mama voastră și vreau să fiți sinceri și cu mine.
Este în regulă. Sunt bine.
Pot face față.
Știu... ca David are probleme,
și vreau doar să știu unde este
și cât de curând îl pot vedea.
Deci, cine o să-mi spună?
Ce-ar fi să... Ce-ar fi să te odihnești o perioadă?
Ce este asta?
Spuneți-mi doar adevărul.
Tată, îmi pare rău.
David a murit, tată. Îmi pare rău.
Nu, eu... Asta nu este adevărat.
- Spune-mi că nu este adevărat. - Îmi pare rău, tată.
Nu.
S-a mutat din apartamentul lui și...
Nu.
Noi știam că călătorește.
Apoi am început să primim telefoane din Mexic.
A fost multă confuzie. Nu am vrut să-ți spunem până nu eram siguri.
Nu, nu...
Avea multe probleme. Nu era fericit, tată.
A avut o perioadă grea de când a murit mama.
Toți am fost îngrijorați din cauza lui.
Da, dar nu nu este sigur. Eu...
Era Mexic. Ar putea fi oricine. Ar putea fi o greșeală.
- Ar putea fi. - Am fost acolo cu avionul după vizita ta.
Am fost acolo cu avionul după vizita ta, și...
Din cauza aia nu puteai rămâne. Din cauza aia toți am inventat scuze și...
Nu. Nu, nu, nu...
Nu fiul meu. Nu este fiul meu.
Cum?
Au spus că a fost supradoză.
Nu, nu fiul meu. Nu este fiul meu.
Ce o să te faci când o să crești mare?
Vreau să fiu vopsitor și să pictez.
Nu, nu vopsitor. Vopsitorii vopsesc zidurile,
iar câinii urinează pe ziduri.
O să fii un artist. O să lucrezi din greu?
- Da, tată. - O să mă faci mândru?
Îmi pare rău de cum s-a sfârșit totul, tată.
Nu este vina ta.
M-am gândit la ce vreau să fiu când o să cresc.
Da? Și ce ai hotărât?
Aș putea fi un artist, sau aș putea avea o slujbă obișnuită, precum un vopsitor.
O să fiu mândru de tine indiferent ce o să te faci.
- Serios? - Serios.
Bine.
I-am spus mamei că nu voi sta mult.
- Spune-i că o iubesc. - Așa o să fac.
Ei bine, ne mai vedem, tată.
David?
Îmi pare rău.
Nu este vina ta, tată.
David?
Ei bine, a fost o călătorie lungă.
Și dacă mă întrebi ce am învățat, trebuie să spun că nu sunt sigur.
Știu că dacă aș putea face asta din nou, aș cere mai puțin de la copii.
Atât timp cât ar fi fericiți, nu m-ar deranja.
Știu că nu mai trebuie să mă gândesc la ei ca la niște copii.
Nu le mai pot spune ce să facă. Trebuie să își găsească propriul drum.
Uneori
îmi vorbeai de lucruri pe care
trebuie să le ascult cu mai multă atenție.
Îmi spuneai detalii ale vieților copiilor, iar eu...
eu... le ignoram.
Și pentru asta...
Dar nu asta vroiai să auzi, știu.
Ceea ce vroiai sunt noutăți. Ei bine, noutățile sunt astea:
Robert, Amy și Roșie au promis să mă viziteze în vacanțe,
și știi ceva? De data asta îi cred.
Iar David...
David...
Sper că o să-și petreacă Crăciunul cu tine.
M-am întors în New York să cumpăr picturile lui David.
Portretul, știu la care vă referiți, dar mă tem că este vândut.
Este vândut?
Ei bine...
- Îl cunoșteați pe artist, sau... - Da, eu...
Da, nu atât de mult pe cât mi-aș fi dorit, dar, da.
Mulțumesc.
Ce-ar fi să-mi lăsați datele de contact?
Dacă mai primim alte picturi de ale lui David, o să vă anunțăm.
Scuzați-mă? Scuzați-mă?
Tocmai am văzut numele dumneavoastră. Sunt proastă. Trebuia să-mi dau seama.
Este în regulă.
Îmi pare rău.
Știți, l-am cunoscut pe David. Obișnuia să vină la galerie tot timpul,
și spunea că dacă nu ar fi fost pentru tatăl lui,
nu ar fi devenit niciodată un artist.
Spunea că ar fi ajuns să zugrăvească zidurile,
iar câinii urinează pe ziduri.
Uite, este posibil să mai avem picturi de ale lui în depozit. Pot verifica dacă vreți.
- Bine, sigur. - Bine.
Nu o să pretind că lucrările lui David erau foarte comerciale.
Aici este.
Avea propriul lui stil și nu era îngrijorat de modă.
Dar dacă mai contează, cred că era foarte special.
Mulțumesc.
Alo, sunt Frank. Nu sunt plecat... Adică, nu sunt aici pentru moment.
Probabil sunt plecat la cumpărături pentru sărbători.
Dacă îmi lăsați un mesaj, o să vă sun înapoi. Mulțumesc.
Nu râdeți, dar am promis să gătesc curcanul pentru prima dată anul acesta.
Vine în vizită întreaga familie. Care este cel mai mare curcan pe care îl aveți?
Șase bucăți.
Și să îmi tratez copiii cu un vin scump.
- Aveți niște vin roșu în dreapta. - O alegere excelentă, dacă îmi dați voie.
- Ăsta este prețul de vânzare. Da. - Este prețul de vânzare?
Mă gândesc chiar să înlocuiesc vechiul pom.
Dacă vi l-aș da mai ieftin, nu aș mai câștiga nimic.
Lasă-mă să-l întind. Trebuie să... Îl lași să atârne prea mult.
Trebuie să fie puțin mai liber să-l trec pe aici... Cum arată?
- În partea tatei este perfect. - Glumești?
În a ta mai trebuie de lucrat.
- Da? - Da.
- Mulțumesc. - Ce este sunetul ăsta?
- Ce este asta? - Curcanul.
- Îți cronometrezi curcanul? - Da.
Este foarte eficient.
Hei! Iisuse!
Acum ești...
Nu este încă făcut, tată. Tocmai l-am verificat.
- Tocmai ai verificat? - Da, sosul este încă roșu.
Ei bine, ce ar fi să rămâi la cartofi și să fac eu curcanul?
Bine.
Asta ești tu!
Uite, are numele tău și clasa a treia scrisă pe fund.
- Îți amintești asta? - Îmi amintesc când l-am făcut.
Da.
- Hei, tată, ești în regulă? - Da.
Verifică curcanul, bunicule.
Tată, este un curcan mare. Ar fi bine să îl gătești cum trebuie.
- Verifică pulpa, tată. - Nu te îngrijora.
- Doar ca să fii sigur. - Așa o să fac. Așa o să fac.
Ei bine, mama l-ar mai fi gătit pentru cel puțin încă 30 de minute.
Da, ei bine, trebuie să vă spun tuturor ceva despre mama voastră.
Oricât am iubit-o și oricât de bună bucătăreasă era,
în toți cei 41 de ani în care am fost căsătoriți,
întotdeauna gătea curcanul prea mult,
în fiecare an. Nu am putut să îi spun.
În regulă. Perfect.
Bună, dragă. Vrei să mă ajuți să-l fac să râgâie?
Așa.
Asta este al tău, dacă vrei, Robert.
Da, asta ar fi grozav. Mulțumesc.
- Sunt la regim, oricum. - Bun băiat.
- Unde este tăvița lui? - Bunicule, ai grijă.
Ai grijă. Bine, este fierbinte.
Familia ta își croiește drumul în lume,
iar tu poți să fii mândru de copii și de realizările lor.
Și, dacă mă întrebi pe mine, trebuie să spun cu toată sinceritatea...
- Toată lumea este bine. - Îți este foame?
Toată lumea este bine.
- Bona pentru copil. - Da, știu.
www.subtitrari-noi.ro
Subtitrarea: Kprice/Avocatul31
Mult timp
Am stat în frig
Și am învățat să cred Fiecare poveste pe care o spuneam
A fost distractiv să mă agăț de Lună
Să mă îndrept spre Soare
Dar a fost prea mult timp
Acum vreau să mă întorc acasă
Am fost foarte aproape
De marginea înfrângerii
Dar mi-am croit drum în umbră
Ferindu-mă de căldură
A fost distractiv să trag în stele
Să privesc în Soare
Dar a fost prea mult timp
Acum vreau să mă întorc acasă
Acasă, acolo unde nu este Decât o dulce predare
Memoriilor îndepărtate
Acasă, în locul unde adevărul așteaptă
Ne amintim cine suntem
Prea mult timp
Am fost plecat
Fiecare zi mi-am petrecut-o încercând Să dovedesc că mă pot descurca singur
A fost distractiv să mă agăț de Lună
Să mă îndrept spre Soare
Dar a trecut prea mult timp
Acum vreau să revin acasă
Acasă
Prea mult timp
Am stat în frig
Și am învățat să cred Fiecare poveste pe care o spuneam
A fost distractiv să mă agăț de Lună
Să mă îndrept spre Soare
Dar a trecut prea mult timp
Acum vreau să revin acasă
Da, a trecut prea mult timp
Acum vreau să revin acasă
A trecut prea mult timp
Acum vreau să revin acasă